КАФЕ ОЛИМПИК
Добър ден.
Сърдечни пожелания за щастие! - O, благодаря.
Ало, мамо, всичко най-хубаво за рождения ден!
С Лудовик сме на път. След два дни се връщаме. Обичам те.
Много, много сърдечни пожелания за щастие!
Влизай!
Здравейте! Един букет за Вас!
Благодаря.
И сърдечни пожелания за щастие.
Ало, съкровище, аз съм.
Сърдечни пожелания за щастие. Предполагам, че си получила цветята.
Ние все още не сме готови. Не зная дали утре ще мога да се върна.
Във всеки случай много любов. Прекарай един хубав рожден ден с децата./i>
Ало, мамо. Клара казва, че е в Алпите. Поздрави с любов.
Сигурно вече празнуваш рождения ден. Надявам се, че не си сама. Целувки!
Имате ли огънче?
Благодаря.
Хайде!
Често ли танцувате тук?
За първи път, но определено ще дойда пак.
Продавач на сандвичи тук ще направи състояние.
Гладна ли сте?
Да, малко.
Зная тук едно малко заведение... Но Вие
определено не се доверявайте много...
Какво да не правя? - Да се доверявате...
Да не се доверявам?
А как да се доверявам.
Елате, госпожи.
Здравей, Мартин!
Нашата най-добра маса.
Това е мило. Много хубаво.
Влезте вътре, има достатъчно място!
И навън?
Две или три места.
Мартине, сложи и на терасата.
Доведох ти една отчаяна.
Не съм отчаяна!
Преди друго говореше.
Аз намирам само хора, склонни към отчаяние.
Какво да Ви донеса? - Едно десперадо.
Не, едно еспресо.
Едно еспресо.
Колко човека сте?
Какво? - Колко сте, за ядене?
Сама съм.
Супер... Мартине ще Ви покаже една маса.
Но аз може би не искам нищо за ядене.
Става все по-хубаво...
Вие имате право. Да отидеш в ресторант и да ядеш
е все едно да отидеш в басейн и да плуваш. Нищо не разбирам.
Денис, тримата искат да ядат вътре.
Бедните стари са и им е студено.
Вкарай ги вътре, но побързай.
Днес имам хубав костур...
Мартине ще Ви даде маса.
Дайте ми една чаша бяло вино.
Заповядайте.
Ще се ожениш млад, на 20 години. Не е нужно да чакаш дълго.
После ще имаш три, четири деца. Те ще те ангажират, ден след ден.
Това е Джак, нашият американец.
А вие мадам сте?
Ариане.
Ариане... Джак...
Вие американец ли сте?
Вие сте американец?
Не, Вие не сте американец.
Невъзможно.
Напротив, аз съм.
Това е диск с Марсилезата.
Не, "I am" е американски.
Виждате ли! Вие не сте американец.
Мартине, дай на дамата 4 маса, моля.
Елате.
Децата играят, мъжът пуши.
Дните преминават като в полет.
Още не са се родили и вече им махаш за довиждане.
Познаваме ли се?
Не зная...
Вземете това.
Да се смее ли човек, да плаче ли.
Вие завиждате или съчувствате.
Не зная как да го кажа.
Човек не забелязва как лети времето.
За нея неделя означава само един добре изгладен костюм,
цветя или клонки аранжирани на масата.
Когато накрая целият живот се състои от 1000 незначителни неща.
Винаги си поставен някъде между масата и гардероба.
Да се смее ли човек, да плаче ли.
Вие завиждате или съчувствате.
Не зная как да го кажа.
Човек не забелязва как времето лети.
Сама жена в ресторанта...
Не може така!
Не се прави така. Това е неразбираемо!
Е и.
Вярно.
Аз съм неразбираема.
Хората, които минават от тук сигурно си казват,
"Една неразбираема жена!"
Те трябва да мислят, че аз съм...
една жена, която не знае на къде върви.
Защото аз не тичам след никого,
освен след мен самата.
Аз вече знам, коя съм. Това е всичко.
Хората трябва да мислят,
"Виж, една жена, която следва самата себе си."
Разбрах.
Аха - Една жена, която...
следва самата себе си.
Това прави 30.
Чао!
Той си тръгна? - Той ще закара Лола на работа.
А какво ще стане с мен?
Аз бих Ви закарал, на за съжаление не става. Ще Ви извикам такси.
Моля.
Днес е трудно, трябва да ходя на пазара.
Ако не отида старците ще ме разкъсат.
Те са една лакома тълпа.
Да тръгваме!
Хайде!
Къде отиваме?
Посока доковете.
Не зная как се казва.
Това започва добре!
Посока доковете. Но тя не знае, къде...
Ok, хайде качвайте се.
Аз записвам. "На къде?"
"Посока доковете. Но аз не зная къде."
Кои докове? В Казахстан? Или на Северно море?
Докове без край!
Ингушетия?
Добре, какво искате да слушате? Модерна музика, класика, блусове...
Зная, какво ще Ви предложа.
Чувате ли гласът?
Този тип има такъв глас...
Аз събирам гласове. Аз обичам гласове.
В къщи имам 45 котки.
Истински хаос, помислете си. Но според това, каква музика свири,
и те слушат.
Вярвате ли това? Те слушат внимателно.
Има и гласове, които те не понасят.
Вие не казвате нищо?
Мислите ли за това?
За какво?
Тя не казва нищо.
Посока доковете. Но тя не знае, къде.
Това ще Ви струва сума пари.
Колко дълго още ще ме оставите да се въртя в кръг?
Това ще Ви струва сума пари!
Стой, стой! Последвайте паяка! Там, там е!
Последвайте колата!
Не може ли по бързо?
Сега ми трябва блус.
По-бързо, иначе ще го изгубя!
Те могат да карат срещу движението. Полицията си затваря очите.
Но ако аз си загубя книжката, Вие ли ще храните моите котки?
Измисляте.
По-бързо!
Само спокойствие. Аз знам къде отиват.
Има само един паркинг.
Това ще Ви струва много пари.
Не вярвам!
Не приемам карти.
И на паркинга не приемат.
Но аз нямам достатъчно. Тук има ли банкомат?
Разбира се! Помислили са за това.
Там отвън.
Aх, дa.
Изтеглете повече, за бакшиш.
Подозирах го. Знаех си!
Трябваше да Ви предпазя.
Лошо, загазихме!
Как да живее човек в такъв свят?
По дяволите...
Предположих го, като чух мотора!
Спрете да викате!
Но той ми открадна парите!
Аз какво да направя сега?
Цялата история ще Ви струва доста пари...
Върнете ми при ресторанта. Собственикът ще ми заеме нещо.
Още един път през града? Да не съм тъп?
Аз съм таксиджия, не съм социален работник.
Хайде добре...
Трябва да се измъкнем от това.
Не плачете.
Това ще Ви струва доста пари.
Не мога повече! Не мога повече!
Аз ще Ви върна.
Аз ще Ви върна!
Ще изключа брояча?
Това няма да донесе нищо.
Какво има да се брои още? Вятъра?
Но какво ще ядат моите котки?
Има дни, в които е по-добре да си счупиш крака.
Знаете ли какво? Вие сте едно ходещо нещастие.
Ще Ви пусна Шуберт.
Това ще Ви успокой.
При котките действа. Шуберт...
е непобедим. Той веднага успокоява.
Квинтет от Шуберт.
Чувате ли?
Квинтет от Шуберт.
Без малко култура няма да ни остане за какво да се усмихнем.
Така, да тръгваме!
Затворено е!
Чакайте 5 минути. Той е отишъл до пазари!
Да, сигурно...
Дайте ми Вашия телефонен номер. Ще Ви платя утре.
Да, разбира се, утре...
Още един такъв ден! Не ми трябва подобно повторение.
О достатъчно от Вас.
Ами как! Много съм добре!
Достатъчно цветя?
Тук всичко е пълно с цветя.
Най-чистото погребение!
Да, ясно... понеделник.
Или сряда...
Можеш да дойдеш и в неделя, все едно.
Да, добре е.
И аз теб.
Не, изобщо не.
Всичко е нормално. Защо питаш?
Трябва да отлитам. Обичам те.
Чао!
Не съм се объркала.
Няма проблем.
Престанете веднага да ме оглеждате.
Тези телефони са добри.
Ти разказваш, каквото си искаш, и те трябва да ти вярват.
Знаеш ли, какво казах един път?
Че съм в Дуала.
"Да, аз съм в Дуала и ще дойда тази вечер."
Те крещяха от удоволствие.
После те видяха, че не съм в Дуала.
"Не беше така, Марсиал! Човек никога не знае, кога ти казваш истината!"
Не е ли вярно?
Ти не трябва да оставаш тук.
Нямаш ли къде да спиш?
Не.
Ела с мен!
Значи тогава, лека нощ.
Лека нощ.
Октаво!
Инес!
Лека нощ!
Един след друг те напускат страната, за да заслужат живота си.
Далеч от родината.
Те дълго са мечтали за това, за града и неговите тайни,
Новото жилище, голямото кино.
Старите не бяха нищо особено, Какви необмислени.
Устните потрепват.
Но те всички знаят съвсем точно.
Как да хванат пъдпъдък или яребица.
И как да изядат козлето.
Въпреки това.
Колко хубави са планините!
Кой може да мисли за това.
Когато вижда как отлитат лястовичките.
И вече е дошла есента.
С ръцете над главата те са построили малката стена.
До върха на хълма.
Какво означават дните, годините.
Те всички имат сърце.
Може би чепато като лоза.
Лозите растат в гората,
Лозето не е още изтръгнато.
Беше ужасна помия.
Но много станаха стотици. Които нищо не искаха да знаят за това,
Когато той не завърти глава.
Въпреки това.
Колко хубави са планините!
Кой може да мисли за това.
Когато вижда как отлитат лястовичките,
И вече е дошла есента.
Как беше през нощта?
Перфектно. Истински 4 звезден лукс.
Вълните люлеят...
Какво е всичко това?
Спомен.
Спомен, за какво?
За мен. Спомен за мен.
Ето...
За теб.
За мен?
Благодаря.
На работа, в кухнята!
Движете се, загоря! Не като последната събота!
Бързина, деца!
Благодаря.
Какво става с Мартине?
А с 30 човека, които идват?
Това вече ми го каза!
Не отново!
Винаги ли сте в такова добро настроение?
Изобщо не.
Аз съм бизнесмен.
Човек трябва да се усмихва зад бара.
Така казват китайците. Те имат право.
В истинския живот той е един досадник.
Тук ли ще ядете днес?
Не зная... Може би.
Ако тя яде тук, трябва да ми платиш.
Изнервяш ме! Ще си получиш заслуженото!
Знаете ли какво иска той?
Не.
Комисионна за Вас.
Това е сделката!
Ако днес тя отново яде тук,
тя е редовен гост.
Каква беше сделката?
Няма комисионна за редовни посетители.
Това беше сделката.
Вчера тя не беше редовен посетител. - Но сега вече е.
Вярно ли е това, Джак?
Договорът си е договор, приятелю мой.
Все още няма и следа от Мартине?
Как ще се справим?
Аз може би мога да помогна?
Какво е това? Кой сте вие?
Един ангел, от рая може би?
Един поет винаги има право.
Той винаги вижда отвъд хоризонта.
Неговото царство е в бъдещето.
В погледа на нашето поколение.
Аз ще обясня така.
Жената е бъдещето на човека.
Довиждане!
До скоро!
Ти си така хубава...
Разхождаш ли се?
Това разходка ли го наричаш?
Кой говори там?
Има ли някой тук?
Аз.
Кой е аз?
Аз! Тук!
Ти? - Да.
Ти говориш? - Да, ясно.
Няма говорещи костенурки!
Но някой, който говори с костенурки, има?
Това е нещо друго.
Това е добро.
Тя те пита нещо,
и е изненадана, че получава отговор.
Аз съм любезна. Питай и аз ще отговоря.
Ти си любезна.
А ти си хубава!
Наистина. А ти, защо си тук?
Аз избягах от дома си.
Къде?
Където знам...
Ти не знаеш?
Не.
Колко прекрасно, човек да не знае къде отива.
Мислиш ли?
Ясно. Ти не го забелязваш.
Ние винаги сме в къщи.
Нашата къща е точно тук.
Винаги на раменете. Ние не можем да излезем.
Трябва ли да ти кажа нещо? Това не е живот!
Ти не знаеш колко си щастлива.
Хей, заспал си?!
По дяволите, колко е часът?
Да отиваме!
Имаш ли морска болест? - Не.
Искате ли да дойдете с нас?
Да, идвам.
Аз отивам с тях.
Колко хубави са планините.
Кой може да мисли за това.
Когато вижда как отлитат лястовичките
и вече е дошла есента.
Десен борд напред!
Там отсреща са!
Карай натам! Хайде!
Където са малките птички, там са и малките рибки!
Мислите ли, че той е откачен?
Той е един учен. Той знае всичко.
Вярно ли е това, Джак?
Той е концентриран.
Прочети ни нещо.
Вие ще видите...
"Силата на митовете, езически ли са или религиозни,"
това е, да разрешиш на една общност да се събира под открито небе,
или да разрешиш на една група от индивиди,
да се разменя по същия начин,
със силите на миналото и с дивите духове на земята.
Израстването е отдалечило западните хора от всички тези ритуали.
Няма по-голямо противоречие,
от забравянето, и въпреки това ние го правим.
Днес природата ни разказва
все още за многостранното и почти страшно оцеляване на това,
колко красив е бил някога светът,
"преди намесата на свободното стопанство."
Какво ще кажете за това?
Не зная.
Знаеш ли нещо, Джак? Това ме обърква.
Трябва да стигнеш до там...
"намесата на свободното стопанство."
Това е казано точно на място.
Той пише една книга, която ще промени света.
Затова аз го храня.
Вие сте един вид меценат.
Така е. Точно така.
Спеше ли? - Не, влез.
Ето...
Виж.
Там работих.
30 години работих там.
А това е къщата на слона.
Той имаше едно ограждение и една къща.
Но той получи възпаление на белия дроб.
Те пазят ли слона?
Да.
Къде?
В двореца.
В двореца Лонгчамп. В Зоото.
Витрините на природонаучния музей.
Спомням си.
Баща ми ме водеше всяка неделя там, когато бях малка.
Аз бях пазач. Не ме ли познаваш?
Не.
30 години.
30 години съм прекарал там.
Всяка сутрин, всяка вечер.
Това са моите малки. Всичките мои малки.
Това е Инес.
А това тук е Октаво.
Октаво е много красив. Той ми липсва.
Знаеш ли, мадам, той ми липсва.
И всички останали.
Те обичаха да съм при тях.
Години наред отивах всяка вечер,
да им пожелая лека нощ, и хубави сънища, малките ми!
Но сега...
Аз съм много далече, разбираш ли?
Аз ги чувам, че плачат. Те се чувстват зле.
Затова аз им викам, "Не плачете! Не плачете!"
Но те не ме чуват. Аз трябва да викам високо.
Те са толкова далече...
Аз не мога да ги изоставя.
Ах идвам...
Как иначе човек може да плаче така.
Това е нищо.
Почти нищо. Само дъжд.
Всяка вечер. То е нищо.
Чакай.
Мисля, че е тук.
Аз се срамувам малко. Над 20 години не бях тук.
Това никой не го брои.
Ако човек знае това.
Ти идваш ли?
Не.
Виждаш ли?
Сега аз съм на твоите години.
Аз го постигнах, скъпа майко.
От днес съм на твоята възраст.
Твоите шансони бяха винаги по-важни от нас,
твоите кабарета, твоите концерти, твоите
участия. Ти правеше, каквото искаше.
Дойдох, за да ти кажа,
че ти имаше право.
Спокойно във вечността.
20 години вече.
Как е на твоята възраст?
Не зная...
Не ме е докоснало още.
Какво стана? Паднахте ли?
Не, всичко е наред. Не бой се, добре съм.
Сигурна ли сте?
Да, оставете ме.
Аз трябва да тръгвам.
Тогава ме оставете тук.
Това сега някакво представление ли е?
Може би сте паднали на главата си?
Идвайте, иначе Лола ще ми се кара!
Заповядайте. - Благодаря.
Нова ли сте тук?
Може да се каже така.
Мартине няма ли да идва повече?
Мартине е неговата любима.
Аз може да имам и друга...
Дали Мартине е съгласна с това?
Моята мацка не играе звездата.
Тя не си слага слънчевите очила на главата.
И не позира за списание.
Тя работи във фабриката.
В препълненото предградие.
Живеем в обзаведена квартира, тя и аз.
Нашите прозорци имат само едно крило.
То ни стига да виждаме покривите.
Ние не пътуваме за Сент Паул де Венц Ние прекарваме всички отпуски.
В Сент Куйн.
Като семейство имаме само кръстница.
Някъде в Лотринген.
И това е много далеч!
Моето маце е на 25.
И аз мисля, мадоната в църквата
не излъчва толкова много любов и не се усмихва така сладко.
Както винаги те казват!
През лятото, когато в града стане сънливо,
ние имаме слънцето,
до късно през деня.
Аз слагам глава на скута й.
Нежно вземам ръката й.
И я държа.
Говорим си, каквото ни дойде на ума.
Толкова е хубаво.
Може ли човек да си помисли.
Ние гледаме как денят отминава
и тогава се любим тайно.
Моята мацка не игра звездата.
Тя не си слага слънчевите очила на главата.
И не позира за списание.
Тя работи във фабриката.
В пълното предградие!
Мога ли да я взема на лодката?
Аз ще остана сам като куче.
Много благодаря.
Вземи я, нека да подиша свеж въздух.
Харесва ли ти?
Ти не отговаряш.
Аз съм сънувала. Ти не си говорила никога с мен.
Това е най-хубавият ден от моя живот.
Денис никога не ме е водил навън. Нито един път.
Благодаря, Ариане!
Хубаво стана. За мен е удоволствие.
Не ме интересуват твоите стари чанти!
Изнервя се! Той е ревнив.
Утре трябва да работя.
Ти можеш да се разболееш.
Болна, миличка?
Твоят доктор не е ли мил?
Може ли той да спи с моите клиенти?
Кажи направо, ти...
проститутка ли си?
Да, такава съм. И?!
За една вечер правя толкова колкото за един месец на касата.
Хубаво е и е топло.
Имам си легло, вана...
Това е само една уговорка. Винаги мога да се откажа.
Имам почивка, когато поискам. Купувам си, каквото ми харесва...
Аз съм спала само с моя мъж.
Аз не съм такава, дето я издържа някой тип.
Не, но от много...
"Не хвърляйте камък срещу разрушителката на семейства.
На нея ще бъде опростено, защото тя обича."
Щом библията казва това...
Бедният Рафаел...
Той е един мечтател.
Той си мисли, че ние можем да живеем от неговите стари туристи!
Нашето поколение няма бъдеще.
Тогава той е още по-ревнив.
Той живее в 19 век.
Той бил ли те е, за да престанеш?
Да.
Какво е обратното на един сутеньор?
Нямам представа... Една златно момче?
Върви и пиши! Всичко, каквото правиш се разваля!
Странен мъж! Махай се оттам, иначе ти ще си масата!
По дяволите, трябва да стане!
Изнервяш ме с твоето "never, never"!
Отворено ли е?
Затворено е.
Може ли да хапнем нещо?
Ще измисля нещо.
Не си ли на работа днес?
Не ми е до това.
Рафаел ме остави. Не зная, какво трябва да правя.
Този Рафаел е специален.
Хайде да ядем и да сменим темата.
Защо не отваряте вечер?
Чуйте...
Някой хора са замърсени.
Други се разпадат от олово или от киселини.
Това са героите на работническата класа.
Техните бедни семейства обсаждат храната,
за да получат обезщетение.
Ако отворя вечер, аз ще съм мъртъв.
Алкохолизмът не е разпознаваема болест.
Това е срам.
Вечер аз пия само вода.
Не бери грижа.
Ще ти помогна.
Той утре ще докара един автобус. Тогава ще го видиш.
Той те обича. Той ми каза, че заради това те е ударил.
Аз няма да се върна на касата заради него.
Любов... Вие знаете ли какво е това?
Това, което човек няма, не може да го даде на някого.
Това твое откритие ли е?
Не е лошо. Ще взема още едно.
Какво е това?
Марсиал казва на своите деца "Лека нощ".
Не трябва така.
Изобщо не трябва така!
Какво трябва да направим ние?
Вие просто ще седите така?
Какво чакате?
Никой не отива при него? - Ние всички чакаме тук.
Това не помага. - Ти го казваш!
Вярно.
Оставяте един мъж да крещи така?!
Това ме помага.
Той изпуска напрежението.
Вие сте хайвани!
Къде съм попаднала?
В групата на безсърдечните хайвани?
Един мъж крещи, и това не ви вълнува?
Ние сме помислили за него преди Вас. Назначили сме го за пазач.
Ние сме му дали работа.
Няма нищо какво да се пази, Но това му помага.
Той винаги е бил пазач.
През целия си живот.
Ние му плащаме малко за нищо. Но той е доволен.
Мисля, че можем да направим повече.
Тя е... побъркана.
Абсолютно побъркана.
Инес!
Октаво!
Пясъчният човек е тук!
Затворече очички, малките ми!
Лека нощ!
До утре!
Марсиал!
Всичко наред ли е?
Какво става?
Той умира...
Кой умира? Кой?
Мога ли да направя нещо?
Никой не може да помогне.
Късно е. Скоро ще си отиде.
Ти ли направи всичко това?
Да, за малките.
За моите малки.
Марсиал, ти не можеш да живееш така.
Върни се обратно в Дуала.
Не мога!
Защо не? - Заради парите!
Ти получаваш пенсия. Защото си работил.
Там можеш да живееш добре с пенсията си.
Това не е така просто.
Ти не знаеш ли това? За да получавам пенсия трябва да съм тук.
Иначе ще ми я спрат.
Наистина?
Да, когато си заминеш и край.
Тук трябва да имаш адрес, или няма да получиш нищо.
Ето... Виж.
Решението.
Те го казват. Тук е написано.
Това е законът.
Законът!
Тук е написано! Ето!
Тъжна ли си?
Не.
Мисля си, коя съм аз изобщо.
Как така?
Ето, стана ми ясно,
че когато си оставиш мястото,
и се отправяш по своя път, съвсем сам,
разбираш какво се случва?
Всичко тече. Нещата продължават.
Като един клин под шкафа, който не е нужен вече за нищо.
Децата ти не са ли се обаждали?
Мъжът ми също не е.
Лола!
Къде е Лола? - В чантата ми.
Правите си майтап. С кого си говорехте?
С една костенурка.
Ясно. Къде е тя?
Аз я обичам!
Преди това не съм обичал никого.
Като си представя какво прави тя...
Побърквам се. Винаги трябва да мисля за това.
Но тя не живее само в твоята глава.
Тя живее в този свят, в който всички сме затънали до гуша.
Затова човек не удря момичето си, когато тя прави глупости.
Никого не бях удрял!
Но този аромат. След това човек винаги ухае така.
Причернява ми. Това е по-силно от мен!
Това беше по-силно от мен.
Знаеш ли какво означава да си мъж? Това означава да устоиш.
Ела с мен. Искам да ти помогна.
Тя е хубава?
Прекрасна.
Ти наистина си ангел?
Ти падне от небето.
Дойде ми като на сън.
Моят сън...
Моят истински сън...
Знаеш ли какво е това?
Не, кажи ми.
Да пеем.
Открито.
Просто така, пред всички хора.
Каква идея!
Винаги съм искала да пея като майка ми.
Да съм свободна като нея.
Всеки има своите мечти.
Може би мечтите изчезват, когато ги реализираш.
Човек трябва да опита.
Просто опитай!
Който говори за щастие, често има тъжни очи.
Това е само въздишка на отчаяние,
Една откъсната струна между пръстите на китариста.
Въпреки това ти казвам, че има щастие,
някъде, като в сънищата,
някъде на облаците.
Земята се вижда,
В непознатите светове!
Какво ще правя аз без теб.
Кога ще дойдеш при мен.
Какво ще бъда аз без теб, като сърцето в съня на спящата красавица.
Стрелките са спрели на един час върху циферблата на твоя часовник.
Какво ще съм без теб.
Когато те няма...
Сънувахте?
Добре ли спа?
Трябва ли да прочета какво написах?
Може ли да се насладим на спокойствието?
За това става въпрос, за спокойствието. Сега ще го прочета.
"Листата не се помръдват, Чува се песента на щурците."
и дълбокият, монотонен шум на морето,
говорим за спокойствието и вечния сън, който ни очаква.
Един шум, който се надига от морето,
преди да я има Марсилезата.
Надига се,
"и ще се надига, когато нас ни няма..."
По дяволите, нещо има там! Дръж!
Това е голяма риба!
Огромна!
По дяволите, минимум 100 кг!
Дръжте здраво! Хванах го!
По дяволите, внимателно! Не пускайте!
По дяволите...
Аз съм тотално мокра...
Голям е.
Да, голям е. Но аз съм виждал и по-големи.
По-големи, може би.
Но не по-хубави...
Вие крещяхте цяла нощ.
Ах, хубавата ми...
Хубавицата ми...
Чета в очите ти, че ти разбираш...
Може би те Ви чуват и когато не крещите.
Това би ме учудило.
Те са далече.
Скоро те ща са далече от тук.
Шефовете искат да ги изхвърлят.
Искат да ги изхвърлят на боклука, защото са ненужни.
Като че ли никога не са били живи.
Ние какво можем да направим?
Човек трябва...
Това трябва да направи човек.
Как аз мога да Ви помогна? - Виж.
Аз задържах ключа. Той е тук.
Помислете! Каква експедиция!
Невъзможно е.
Но това е, което той желае.
Невъзможно.
Той има право. Те си луда. Всичко си има граници.
Вие само се страхувате.
Тя мисли само за Кукарача...
Пасионата, не Кукарача.
Удобни са за писане,
но не за използване.
Не казахте ли, че западният човек е изгубил ритуалите си?
Не трябва ли да помагаме на човека, да погребе своите мъртви?
Той няма ли право?
Престани със салфетките. Ще помислим по-късно за това.
Какво пише той?
"Да дадем гроб на мъртвите."
Музей по естествена история.
От тук.
Знаеш ли... И днес още мога да ги чуя.
Най-накрая на сушата.
Уплаши ме.
За първи път плаша някого.
Къде сме ние?
В рая.
Мислиш ли, че сме мъртви?
Ариане умря, да живее Ариане. Както казват за кралете.
Започва нов живот за теб.
Сама ли си говориш?
Проясни си главата.
Къде сме ние, приятели?
Може би в Африка.
Тази мелодия... Майка ми винаги я е пяла.
Вашата майка беше певица.
Наистина? Вярно ли е това?
Да, вариететна изпълнителка.
Това е "Както човек се моли, така и живее". Зная го наизуст.
Какво правим ние? Ако останем тук ще ръждясаме.
Хайде, да вървим.
Този с неговите тъпотии...
Хайде, да поемем за Марсеил.
Къде сме сега, по дяволите?!
Не те издържам.
Ти мислиш само за себе си!
Имаме представление тази вечер. Така че приготвяй се!
Не, свърши. Приключи, край на представлението!
Не още!
Приготви се, за Бога!
Ти ще ме проваляш!
Не мога.
Какво не можеш?
Днес не мога да пея.
Защо не? Правила си го много пъти.
Нямаме три месеца за проби.
Тази вечер е представлението.
Като казвам "представление", значи мисля точно това.
Какво имаш предвид? С този тон?
Тон?
Ти мислиш, че няма да го направя? - Не.
Ясно. Ти мислиш, че съм лоша артистка.
Ти какво правиш там?
Престани! Писна ми!
Ти не можеш да ми причиниш това.
Напротив. Аз правя това, което искам.
Върни се! Не разваляй костюма!
Майната му на костюма!
Няма причина да го разваляш! Огледай се!
Върни се, моля те.
Никога. - Моля.
Ти си един напълно неспособен режисьор.
Казвах ти, играй го вътрешно. Това не може да е толкова лошо.
Аз не съм могла ли?
Вече, но... Пробвай още един път.
Остави ме!
Това е! През зъби!
Това беше! Ти можеш!
Скапах се! Не мога повече!
Хубаво е, давай.
Ти можеш. Пробвай още един път.
Остави. Не разбираш ли това?
Остави ме. И не ме докосвай повече! Никога!
Престани! Раздай се!
Ходиш ми по нервите,
сутрин, вечер, и през нощта!
Ти ми ходиш по нервите!
Направи си сам представлението!
Мислиш ли, че не ме нервираш?
Неуспех!
Ние отново сме тук!
Един скапан режисьор с тъпи идеи.
Моите тъпи идеи те храниха!
Престани.
Внимавай, моя любов. Ако ме провокираш...
Аз не съм вече твоя любов!
Огледай се.
Как мога да живея с такъв тип като теб?
Знаеш ли какво виждам?
Една развалина. Една пълна развалина.
Развалина за изхвърляне!
Какво ще изхвърляш,
няма да ме докоснеш повече!
Тук става въпрос за работа, за нищо друго!
Друго...
Да поговорим за това.
Всичко останало са само кокали, които да хвърлиш на кучето.
Останалото е нула, абсолютна нула.
Огледай се!
Аз тръгвам към света!
Трябва ми свеж въздух!
Много странно...
Искаме да видим началото. - Кое начало?
Началото на представлението. Защо се карате.
Вие мислите, че това беше част от представлението?
Не беше ли?
Изобщо не.
Това е животът.
Изгубих главната си актриса и жена си. Харесва ли ви?
Мислите ли, че тя наистина ще си тръгне?
Това ще хареса на хората.
Наблюдавате една екзекуция. Като в стария Рим. Лошо!
ТАЙНА ИСТОРИЯ.
Аз мога ли да Ви помогна?
Вие искате да ми помогнете?
С какво?
Аз съм фалирал, разбит, изгубен.
Играли ли сте някога театър? Можете ли да пеете?
Да.
От училищните тържества?
От художествената самодейност? Ясно. Не е ли абсурдно.
На работата. Днес всички играят!
Аз зная песента наизуст.
Не, достатъчно!
Ние не можем повече. Трябва да отиваме в къщи.
Той има право, тръгвайте.
Провалът на един мъж не е хубава гледка.
Но когато можем да им помогнем!
Достатъчно, Ариане! Ние тръгваме!
Остава ми само да се обеся.
Той иска да се самоубие!
Не виждаш ли, че той само играе?
Няма да го направи!
Напротив, Ариане! Хайде идвай!
Изоставаме заради теб!
Вярно е, Ариане.
Заради мен? Един път да е заради мен?
Какво става с него?
Ти не казвай нищо, Марсиал. Щастлив беше, когато бяхме до теб.
Сега не казвай нищо!
Къде са животинките, които върнахме на морето?
Във вашите студени сърца!
Вие сте хайвани!
Тя е луда.
Чувате ли ферибота?
Идвайте, да си отиваме в къщи.
Знаете ли, кой е на ферибота?
Моята публика!
Цялата ми публика!
Безнадеждно е.
Аз не мога повече.
Трябва да престана. Разорен съм.
Публиката ще присъства на самоубийството ми.
Денис, какво ще стане, ако той умре?
Не виждаш ли, че всичко е театър?
Вие всички ме изнервяте! Изчезвам!
Ела, Лола.
Денис, стой!
Не, достатъчно ми е! Тя иска да помага на всеки.
Ти нямаш ли сърце?
Дали нямам сърце?
Ти ли питаш, Марсиал?
От кога аз те подкрепям?
Твоята работа, пазач на нищо.
Правехме това заради теб!
За твоя Октаво, Инес, и за всичките други мъничета.
Каква глупост, аз нямам сърце!
Това е върхът!
Ти не си справедлив!
Сега тя започва!
Ако тя иска да пее, остави я! Защо не?
Всичко, което можете вие мъжете, е да ни потискате. Подтискате...
Аз не те потискам.
Напротив, потискането е всичко, което ти можеш.
Да става каквото ще!
Само ти не започвай отново!
Ти си глупава...
Не плачи. Не си заслужава.
Какво мога да направя?
Иди при него.
Прегърни го.
Прошепни му нещо на ухото!
Мислиш ли?
Кажи му,
"Денис, скъпи ми Денис,
само този път. Остави ме веднъж да пея!"
Кажи му, че искаш да го направиш за него!
Така ще спечелиш неговото сърце.
Той няма да може да ти устои.
Кажи му, "Денис, скъпи, да се споразумеем."
Само този шанс, единствения, последния."
Разбираш ли?
Повярвай.
Мислиш ли, че ще стане?
Естествено. В живота винаги трябва да преговарям.
Само...
Какво?
Трябва да си добра.
Това никой не може да ти го отнеме.
Ти трябва да ги направиш щастливи, за да искат повече.
Само ти можеш това, хубавицата ми.
Само ти знаеш какво можеш.
Аз мога да пробвам.
Не само да опиташ, трябва да стане!
Хайде, извика го... Денис...
Денис!
Чакай!
Чакай ме! Денис, чакай!
Какво има още?
Остави ме да пея, един път.
Само този път.
Човек има в живота си само един шанс.
Както при преминаващ влак, човек трябва да скочи,
защото той не спира.
Дами и господа, моята майка измисляше.
За мен една лоша дума:
Аз ще свърша
в пътуващ театър, или на някое по-лошо място.
Да, само една дума, лесно е да се каже.
Но аз ще ви кажа: Нищо не излезе от това!
Не можете да правите това с мен! Какво ще стане с мен,
ще видим сега! Дами и господа!
Човек не е животно!
Защото както се моли човек, така и живее.
Никой не може да се скрие.
И ако някой влезе, това съм аз.
Тя пее като Джийн Ферат.
И ако някой излезе пак съм аз.
Защото както човек се моли, така живее.
Никой не може да се скрие.
И ако някой влезе това съм аз.
И ако някой излезе пак съм аз.
Господа, моят приятел, който ми каза.
Тогава в лицето:
'Най-важна на земята е любовта'
и от сутринта мисли за мен'.
Да, любов, лесно е да се каже:
И както човек всеки ден остарява.
И го попитат за любовта.
Човек трябва да използва малкото време, което има.
Човек не е животно!
Защото както човек се моли,
така и живее.
И никой не може да се скрие.
А ако някой влезе,
това съм аз.
И ако някой излезе, пак съм аз.
Защото както човек се моли, така и живее.
И никой не може да се скрие.
И ако някой влезе, тогава съм аз.
И ако някой излезе, това пак съм аз.
Изненада!
Вярваше ли ни? - Да.
Ние мислим, че с теб се получи. Ние не пропуснахме твоя рожден ден!
Сърдечни пожелания за щастие. Всичко добро за рождения ден.
Тези цветя да ти донесат щастие и радост.
Цялата година да е весела и добра за теб!
Сърдечни пожелания за щастие, скъпа.
Ето...
Благодаря!
Страхуваше ли се... - Мислех си, че сте забравили.
Здравей!
Сънищата са прости и представят нашия свят.
Аз съжалявам.